- Tidligere: - Hannibal!
Vi er så nære vi kan komme til å ta denne mannen.
Jeg river den jeg var og flytter det sten for sten.
Det siste steget i transformasjonen. Vi kan forsvinne.
Du har lagt en felle og lokker Hannibal inn i den.
- Vet du om han lokker deg? - Nei.
Jeg har begynt å tvile på dine handlinger angående angrepet på meg.
Jeg er ikke lenger terapeuten din. Du er farlig.
- Antony Dimmond. - Boris Jakov.
- Jeg skulle tatt deg i hånden... - Det er en tohåndsfest.
Kjenner du Roman godt?
Du stirret med forakten til en mann som gjør det.
Jeg var assistenten hans på Cambridge og han var uutholdelig da også.
Har du lest bøkene hans?
De er grusomme. Du vet det, du er bare for høflig til å si det.
Blunk om du er enig.
Ser du?
Det hindrer ham ikke i å gi ut en fersk en hver 6. til 8. måned.
Det tar meg så lang tid å skrive én linje.
- Hvorfor det? - Poesi er vanskelig.
For vanskelig for Roman.
Det er lettere for ham å dissekere andres verk -
- enn å stå ved sine egne ord.
Man kan sette pris på andres ord uten å dissekere dem.
Men av og til er dissekering det eneste som nytter.
Bonsoir.
Bonsoir...
Bonsoir.
Du er virkelig en djevel.
Du ser ut til å nyte det. Det klikker i hoven din.
Djevelen har vært et åk for menneskene siden vi begynte å tenke.
Jeg i langt kortere tid.
Så du erkjenner åket.
Det lukter av kandiserte epler og timian.
Du røket meg i timian.
Røket, glasert og servert med sukkerrør.
- Du vil falle av benet. - Selvsagt.
Og med disse flotte rettene så møysommelig tilberedt, -
- smaker vi alle ulikt?
Alle har sin smak.
Kannibalisme var vanlig hos våre forfedre.
Det savnede leddet var bare savnet fordi vi spiste ham.
Dette er ikke kannibalisme, Abel. Kun om vi er jevnbyrdige.
Dette er kun kannibalisme om du spiser meg.
For deg er det den naturlige ordenen, at alle blir spist.
Enter du er fet eller mager.
Med mitt siste ben ved siden av meg -
- burde jeg kjempe med instinktene til å kjempe eller flykte.
Det kalles terminal rastløshet.
Kroppen fylles med adrenalin og vil bare gå, gå, gå.
Gå, gå, gå? Jeg har allerede gått. Dette er posthumt.
Du er ikke død enda, Abel. Du må fortsatt spise.
Nei, det må jeg ikke.
På dette tidspunktet er det absolutt ingenting jeg må gjøre.
Men jeg bør vel ikke ødelegge eventyret?
Du og ditt lille pepperkakehus.
Så la det være et eventyr.
Det var en gang...
- Bellissima. - Grazie.
Dr Fell. Jeg håper du oversetter like godt som du danser vals.
- Mrs Fell. - Vår nye ansatte -
- ble anbefalt av styret etter grundig utspørring.
Dere undersøkte hans middelalderitaliensk.
Og jeg skal ikke nekte for at språket hans er beundringsverdig.
- Takk. - Til en straniero å være.
Er du kjent med personlighetene i Firenze før renessansen?
Det tror jeg ikke.
Dr Fell kan kanskje holde, i sin ikke-italienske hånd, -
- et skriv fra selveste Dante Alighieri.
Ville han gjenkjent det?
Det tror jeg ikke.
Professor Sogliato, kan jeg få æren av en dans?
Naturligvis.
Dantes første sonett. Den fascinerte Cavalcanti.
Å spise et hjerte er et sterkt bilde.
Om han er en ekspert, la ham forelese om Dante.
ForStudiolo. La ham møte dem. Extempore.
Jeg synger gjerne for middagen.
Professor Sogliato...
Vi er blant palasser bygget for 600 år siden.
Av kjøpmannsprinser og konspiratører i renessansens Firenze.
Som konspiratørene i moderne Firenze.
Jeg har funnet en fred her jeg vil bevare.
Jeg har knapt nok drept noen under vårt opphold her.
Du skapte en åpning ved Palazzo Capponi ved å fjerne kuratoren.
En enkel prosess som krevde noen sekunder på den gamle mannen -
- og et lite utlegg for to poser sement.
Du har ikke lenger etiske bekymringer, Hannibal.
Dine er estetiske.
Etikk blir til estetikk.
Du er mer interessert i å vise deg frem enn å opprettholde fasaden.
Kan du?
Om dette er angående min posisjon ved Palazzoet, -
- fikk jeg jobben på rett vis da veien var ryddet.
På grunn av mine meritter.
Selv de mest gjenstridige florentinere kan ikke motstå -
- Dante som klinger fra frescovegger.
Én gjenstridig florentiner kan det.
Har du seriøst vurdert å spise professor Sogliato?
Å drepe Sogliato nå ville ikke bevart freden.
Din fred er uten moralitet.
Moralitet eksisterer ikke. Kun moral.
Hvordan føler du deg i dag?
Hvordan føler du deg?
Jeg tror fortsatt jeg har bevisst kontroll over mine handlinger.
Din forhistorie tatt i betraktning, er det en god dag.
Om du tror du kan ta Hannibal, er det fordi han vil det.
Ikke narr deg selv til å tro at han ikke har kontroll over det som skjer.
Kan jeg kle på meg?
Det kan du.
Hva har du gjort, Hannibal?
Jeg har tatt av meg persondrakten min.
Du lot dem se deg.
Jeg lot dem se nok.
Hvordan føles det? Å bli sett?
Det er du ikke i posisjon til å spørre om, dr Du Maurier.
Du avsluttet vårt pasient/psykiater-forhold.
Jeg manglet ferdighetene til å fortsette terapien din.
Jeg syntes aldri du var mangelfull.
Jeg beklager at jeg ikke ga deg en passende erstatning for terapi.
Er Will Graham fortsatt i live?
Will Graham var ikke en passende erstatning for terapi.
Hva var han?
Er dette profesjonell nysgjerrighet?
Nesten utelukkende.
Stoler du på meg?
Ikke fullstendig.
Tar du det jeg tror om dine intensjoner med i vurderingen?
Mine intensjoner?
Menneskelig motivasjon kan være så enkelt som grådighet.
Grådighet og blind optimisme?
Er du optimistisk om at jeg ikke vil drepe deg?
To flasker Bâtard-Montrachet og hvite trøfler, takk.
Hallo.
Bonjour.
Mr Jakov, ikke sant?
Vi møttes i Paris for noen måneder siden.
Jeg mente ikke å skremme deg, men her var jeg og der var du.
- Jeg glemmer aldri et ansikt. - Antony Dimmond.
- Hyggelig å bli husket. - Du er vanskelig å glemme.
Hva gjør du i Firenze? Jobber du med Roman?
- Dr Fell? - Han tok en jobb i biblioteket.
Ja, han er ny kurator ved Palazzo Capponi.
Den forrige stakk visst av med en dame.
- Eller noens penger. Eller begge. - Det er mange som tror det.
- Du gikk akkurat glipp av Roman. - Gjorde jeg?
Jeg hadde håpet å få gjøre narr av ham.
Spar deg det, men jeg og min kone vil gjerne ha deg til middag.
Hør.
De foretrekker å spise med selskap.
Jeg har hatt sneglehager siden jeg var en ung mann, -
- fetet opp snegler på urter og blader.
Som hos oss alle, hva de spiser påvirker og forsterker smaken.
Når jeg ikke er opptatt med å spise meg selv, -
- ønsker du at jeg skal spise østers, drikke søt vin og knaske eikenøtter.
Bare for å gjøre meg mer smakfull?
Å, ja. Og du gjør dem mer smakfulle.
Og jeg deg. Tenk deg hvordan du må smake.
Det blir ikke lenge til noen tar en bit av deg.
Du blir skarpere, Abel. Å dø har ikke sløvet deg i det hele tatt.
Sneglene får sannelig en flott opplevelse.
Fetet opp på meg i en rødvinsmarinade.
De aner ikke at de skal bli spist.
Det gjør vi.
- Hvor godt kjenner du Fell-paret? - Så godt som noen.
Så egentlig ikke. Er Lydia en venn av deg?
Egentlig ikke.
Jeg vil bli overrasket om hun har noen.
Vi deler en gjensidig avsky. Hun misliker min misnøye.
- Hva er du misfornøyd med? - Hovedsakelig Roman.
Lydia er ikke skarp nok til å se at jeg bare er truet.
Men det gjør jo Roman. Han elsker å skape frykt.
Dante skrev at frykt er nesten like bittert som døden.
Dante var ikke død da han skrev det.
- Reiser du alene, Antony? - Det er eneste måte.
Roman taler til Studiolo på fredag, om Dante. Du bør komme.
Høres passende forferdelig ut.
Holder du deg unna kjøtt?
Jeg prøver å ikke spise noe med et sentralnervesystem.
Østers, eikenøtter og marsala. Det romerne ga dyr for å forbedre smaken.
Min mann har en svært sofistikert gane.
Han er svært bestemt på hvordan jeg skal smake.
Er det den type fest?
Det er ikke den type fest.
Nei. Det er det virkelig ikke.
Synd. Dere er begge plutselig så fascinerende.
- Bounasera. - Bounasera.
Du lot ham gå.
Hva skulle jeg gjort, Bedelia?
To flasker Bâtard-Montrachet og hvite trøfler, takk.
Takk.
Bedelia?
Han angrep meg.
Er det ditt blod?
Nei.
Var det selvforsvar?
Jeg var skjødesløs.
Dette var ikke skjødesløs vold.
Det var kontrollert bruk av makt.
Jeg vet hva som skjedde.
Gjør du?
Han var din pasient før han var min.
Han døde i din omsorg.
Det var ikke selvforsvar.
Jeg kan hjelpe deg med å fortelle den versjonen du ønsker å fortelle.
Jeg kan hjelpe deg, om du ber meg om det.
Kan du hjelpe meg?
I samsvar med min smak for før-renessansen -
- presenterer jeg Pietro Della Vigna, -
- hvis forræderi sikret ham en plass i Dantes helvete.
Han ble gjort til skamme og blindet for å ha forrådt keiserinnen.
Dantes pilegrim finner ham i den syvende ring, reservert for selvmord.
Som Judas døde han ved hengning.
Judas og Pietro Della Vigna er knyttet sammen i Inferno.
Forræderi og hengning er knyttet sammen siden eldgamle tider.
Bildet dukker opp i kunst gjentatte ganger.
Den tidligste kjente avbildningen av korsfestelsen.
Skåret ut i elfenben rundt år 400 e.Kr.
Den inkluderer hengningen av Judas, hans ansikt vendt opp mot grenen.
På dørene til Beneventokatedralen ser vi Judas med innvollene ute.
Og her, fra en utgave av Inferno fra det 15. århundre, -
- henger Pietro Della Vigna fra et blødende tre.
Jeg skal ikke dvele ved parallellene til Judas. Forræderi, hengning.
Selvdestruksjon.
"Mitt eget hjem skal bli min galge".
Mr Dimmond? Velkommen. Slutt deg til oss.
Vi skulle til å diskutere temaet tygging i Dante.
Takk for oppmerksomheten. Takk.
Vil du si at jeg har sikret min stilling, professor Sogliato?
Studiolo virker tilfredsstilt.
Tilfredsstilt? Jeg syntes applausen var direkte entusiastisk.
På sin myke og støvete måte.
- Er det en venn av deg? - Jeg var hans assistent på Cambridge.
Historiene jeg kunne fortelle...
Gjør gjerne det.
Hva slags venn ville jeg da vært?
Nettopp, hva slags venn?
Dottore.
En utstilling av torturinstrumenter -
- appellerer til kjennere av det verste i menneskeheten.
Nå har den uendelige eksponeringen normalisert det vulgære.
Det er informativt å se hva som ennå virker usømmelig.
Det som pirrer vår samvittighet nok til å vekke oppmerksomhet.
Hvilken usømmelighet har vekket din oppmerksomhet?
Din, Dr Fell.
Jeg har ingen illusjoner om moralitet.
Da ville jeg gått til politiet.
Jeg er nysgjerrig på hva som skjedde med dr Fell -
- for at du er her i hans sted.
Du må kanskje bruke strekkbenken for å løsne tungen min.
Du overvurderer min affeksjon for den virkelige dr Fell.
Du fant ham helt klart like smakløs som jeg gjorde.
Tvert imot.
Vi kan vri oss selv inn i alle mulige ukomfortable posisjoner, -
- bare for å opprettholde fasaden. Med eller uten strekkbenk.
Er du her for å vri meg inn i en ukomfortabel posisjon?
Jeg er her for å rette deg ut. Til vår gjensidige fordel.
Observere eller delta?
Hva?
Vil du i dette øyeblikket observere eller delta?
Observere.
Du sier du observerer, men dette...
Dette er deltagelse, Bedelia.
Visste du hva han ville gjøre?
- Jeg foretrekker at du svarer ærlig. - Jeg var nysgjerrig.
Nysgjerrig på hva som ville skje.
Du var nysgjerrig på hva mr Dimmond ville gjøre.
Hva jeg ville gjøre.
Forventet du våre tanker?
- Mottanker? Rasjonaliseringer? - Ja.
Var dette det du forventet?
Ja.
Det er deltagelse.
Hva har du rotet deg inn i, Bedelia?
Skal jeg henge opp kåpen din?
Vil du heller at jeg skal gi deg samme vennlighet som til escargoten?
Å spise meg uten at jeg vet om det?
Nei. Om jeg vet det, blir det langt mer mektig.
Hvorfor tror du jeg tillater dette?
Fordi snegler er ikke de eneste som foretrekker å spise med selskap.
Om bare det selskapet kunne vært Will Graham.
Jeg er bare fascinert av å finne ut hva du vil føle når alt dette -
- skjer med deg.
Tekst: Ole Johan Grøndal Hansen www.btistudios.com